Tidigare:
-Säger du att hon är en vedma? -En häxa. De vill inte bli avslöjade.
-Snyggt, Bucky. -Inga förfalskningar.
Låt säga att jag motsätter mig.
Nej, vi arbetar åt dig nu.
Jag ringer och ni gör exakt som jag säger.
-Jeremy! -Joey!
Vad heter du?
Ta honom till Stonehaven.
-Han är i curtiduría. -Är han i garveriet?
-Hur många?! -Eduardo och tre män.
-Diego har inte sett till Pablo. -Pablo är körd.
-De hade bråttom härifrån. -Varna Elena för Eduardo.
Dags att ta Danvers.
Du ska döda Roman Navikev åt mig.
Jag berättade allt för honom. Du bekräftade det nu.
Vi är din familj.
-Vad då? -Elena, jag är din far.
Moskva i Ryssland För två veckor sen
-Vet du varför du är här? -Nej.
Nej, inte det.
Mina män ska tro att du är här för att roa mig. Det är du inte.
Jag ber om ursäkt för teatern.
Ska ni inte göra mig illa?
Det sa jag inte.
Det borde vara lätt att hitta en häxa i Ryssland. Alla här är vidskepliga.
Men en riktig...
...är svår att få tag på.
Och jag vill ha en.
Vet du vad jag har sett en häxa göra?
Få en man att förblöda utan att röra honom.
-Kan du göra det? -Nej, det kan jag inte.
Du har många billiga smycken.
Men det här är annorlunda.
En häxas talisman.
Det är bara krimskrams. Jag köpte det på loppmarknaden.
-Så du kan inte göra nånting? -Nej, ni har tagit fel på person.
Det var synd.
Nej!
Han finns där ute.
-Vem då? -Varulven.
Han som förrådde dig.
Ja...jag känner ditt raseri.
Dina händer på en annan hals.
-Var är han? -Med henne - den kvinnliga ulven.
-Den vita. -Det finna bara en. När då?
Vid nästa blodmåne över björnens dalgång.
De kommer att träffas.
Vad mer ser du?
Elena, gå inte långt bort.
Jag vet att det är mycket att ta in - en familj helt plötsligt.
-Var fick du den här? -Av Sofia.
Hon var sköterska på sjukhuset där jag lämnade dig.
-Hon smugglade ut dig ur Sovjet. -Jag föddes i Kanada.
Brendan och Lisa Michaels var volontärer och träffade Sofia.
Brendan och Lisa var mina föräldrar. Jag blev inte adopterad.
-Det blev du. Vi är din familj. -Det här är inte klokt.
Jag gjorde allt för att hitta dig, men det var i Sovjet.
Det var omöjligt att få information från Väst.
-Vem skuggar dig? -Är han inte med er?
Bara däckspår. Eduardo och hans män kan inte ha hunnit långt.
Jag ska göra slut på dem.
-Fick du tag på Elena? -Nej. Jag skickar sms.
-Vi behöver få hit fler. -Tre är på väg.
Fler kommer från Ohio.
Möt dem på Stonehaven. Du ska ha Elena med dig.
-Nu räcker det. -Du tror mig inte. Vänta.
Känner du igen datumet?
Du vet vad det är. Dagen då mitt liv förändrades.
Dagen då du föddes.
Jag vet inte vad ni vill, men...
Se upp för Eduardo
Ingen av oss vet alltså vem det är.
Vi måste gå. Det är inte säkert här.
Det kan inte göras här, inte om han är beväpnad.
-Elena? -Här inne.
-Är allt bra med dig? -Ja.
Han måste ha gjort dig omskakad.
Vad gjorde du med kroppen?
Jag fick hjälp av en annan ulv.
Vem då?
Min far, sa han.
-Vad då? -Jag vet.
Sasha Antonov. Jag har aldrig hört talas om honom.
-Han sa att jag föddes i Ryssland. -Det är inte klokt.
Han hade sina barn med sig - Alexei och Katia.
-Ingen av dem står på vår lista. -Hade han sin dotter med sig?
Hon vet vad vi är, Clay.
Han hade det här också.
Du och dina föräldrar?
-Hur fan fick han tag på det? -Jag vet inte.
Kan han ha varit en av Eduardos män?
-Varför skulle han döda en kamrat? -Han låtsades kanske döda honom.
Det är en alltför invecklad plan.
Han hade en gammal tatuering med mitt födelsedatum.
Okej. Vi befinner oss i strid nu.
Du måste anta att allt misstänkt är en del av ett större hot.
Varför skulle nån ge sig på mig?
Jag har bara enstaka minnen av mina föräldrar.
Mammas leende, lukten av pappas skjorta...
Det är mest... en känsla av att vara i trygghet.
De minnena är allt jag har. De är viktiga för mig.
-Ska den här Sasha ändra allt det? -Låt honom inte göra det.
Ja, men samtidigt kände jag aldrig riktigt mina föräldrar.
Jag vet inte ens om minnena är äkta eller bara som jag vill minnas det.
Jag vet hur viktig familj är för dig, men jag vill inte se dig plågas.
När mina föräldrar dog...
...var det ingen som steg fram för mig.
Jag gav då upp hoppet om att hitta några släktingar.
Och efter många år hittade jag slutligen min familj.
Det var med dig.
-Nu måste jag öppna den dörren igen. -Öppna den inte då.
Du har redan en familj med mig.
Och jag försvinner inte, älskling.
De verkar ha varit här kort tid. De flyttar på sig.
De vill slå mot oss i vårt hem och på gatorna.
De ska få betala för Joey med sitt blod.
-Tror du att fler är inblandade? -Spanska flocken hatar även Eduardo.
Familjemedlemmarna blir färre. Han är ensam.
-Vänta... -Vad är det?
Ett kvitto från magasineringsstället.
-Förråd 56. Pablo hamnade inte där. -De använde det.
-Det gör de kanske fortfarande. -Inte länge till.
De här ställena ser mycket intressantare ut i TV.
-Ser du nåt? -En kvinna vid sitt förråd.
-På väg in eller ut? -Ut, verkar det som.
När hon har åkt kollar vi upp Eduardos förråd.
En vid grinden, en på baksidan.
Visa alla som kommer att de inte är välkomna.
Kalla på oss vid minsta tecken.
Det här stället är ganska bra.
-Kan vi inte ta in på hotell? -Vi är säkrare här.
Vi kan uppge falskt namn och betala kontant. Jag vill inte sova här.
Alexei, se efter om du hittar el och rinnande vatten.
Och vi behöver ett rum som kan låsas utifrån.
Nåt utan fönster och med en kraftig dörr - nåt som står emot en varulv.
-Tror du att de är fler? -Vi måste vara beredda på allt.
-Rummet är inte för en annan, va? -Det är för din bror.
Det du sa kom så fort.
Han äter som en häst, hör bättre, är lynnigare, är mer...
...aggressiv.
Din bror tvingas snart gå igenom nåt smärtsamt och skrämmande.
Tala om vad jag ska förvänta mig.
Inget jag säger kan göra dig beredd.
Men rummet? Behöver vi det? Skulle Alexei göra oss illa?
Innan han har lärt sig kontrollera vargen, dödar han allt som rör sig.
Första gången det hände mig forcerade jag ytterdörren och sprang ut.
Innan min far hann ifatt mig hade jag hittat en lada full med hästar.
Jag slet varenda en i stycken. Jag kunde inte förhindra det.
Vad gör vi då här? Vi borde åka hem. Där kan inte Alexei skada nån.
Vi ger Elena lite tid att smälta det jag berättade för henne.
Vi har ingen tid - inte Alexei.
Jag vet ett sätt att nå henne.
Hallå?
Hej, Danvers. Jag fick ditt sms. Vad behöver du?
Bucky Durst.
-Vänner? -Ja.
Min bror skulle alltid bråka.
Vi har lite att göra. Kan du spika?
Kan en skunk stinka? Ja, jag kan spika.
Vi fixar det.
Nån försökte alltså döda den store. Vad har vi att göra med?
En spansk racka som tror att han kan ge sig på oss. Han får sig en läxa.
-Och de två du skickade ut? -De patrullerar. Du gör huset säkert.
-Kommer fler till festen? -Förstärkning från Ohio.
När Jeremy visslar kommer vi...
Vi håller ihop för att överleva.
Använder ni fortfarande buren i källaren?
Buren?
Flådde ni inte en där för tio år sen? Ryktet föregår er.
Ibland måste man skicka ett budskap.
Missförstå mig inte, Clay. Jag vill inte bråka.
Hellre äta sist än inte alls. Jag är glad åt att sitta vid bordet.
Oroa dig inte.
Den som ger sig på oss måste passera Bucky.
Det var inget. Den slant.
Jeremy och Nick följer en ledtråd. Jag sa att du visade de nya.
-Ska du laga mat till alla nu? -Vill du inte att jag ger männen mat?
Vi har fullt med hungriga ulvar här.
-"En armé marscherar på sin mage." -Särskilt den här.
Hittade du nåt?
Jag har inte öppnat lådan på 20 år.
Det finns inget där som bekräftar Sashas historia. Det är som väntat.
Mina föräldrar är mina föräldrar, men det förklarar inte det där fotot.
Gör inte så här. Ifrågasätt inte hela ditt liv. Det är nog vad han vill.
Vad är mitt liv?
Alla de här sakerna, mina minnen... Det är bara småsaker.
Han talar inte sanning för det.
Du är fortfarande samma person som är här med mig.
Men det är min bakgrund.
Jag vill förstå den.
En sen länge förlorad far.
En hel familj du inte visste nåt om. Du vill att det ska vara sant.
Jag förstår hur du känner det.
Jag ser det även om du förnekar det.
-Vad känner jag? -Förhoppning.
-Det kommer en härlig doft härifrån. -Clay hämtar filtar i förrådet.
-Du får stanna över natten. -Ja.
Rummet mot framsidan är säkert, men det finns många ingångsvägar.
Vi kan hantera det. Vi har gjort det förut.
Jag har hört det.
Det är inget man vill göra jämt.
-Försvara fortet. -Det är den värld vi lever i.
Det är synd.
Det måste vara svårast för dig.
-Varför då? -Du är ju kvinna.
Du är som en ökenblomma.
Nåt vackert i ett uttorkat och sprucket landskap.
Är det Bucky du heter?
Du borde kanske vara mindre poetisk och gå och spana vid ytterdörren.
Jag ska göra det.
Var försiktig.
Den värld vi lever i går hårdast åt de små söta sakerna.
-Vad fan är det här? -Material för sedelförfalskning.
Det här är Bucky Dursts prylar.
-Är inte han en av de våra? -Han är en av de nya på Stonehaven.
Ring Clay. Vi måste tillbaka.
Du ger inte intryck av att vara en Straussälskare.
Kan jag inte njuta av kultur?
Du lät musiken stå på i garveriet.
-Jag hatar det. -Jag vet det.
Det gör jag också, älskling.
Nån är här.
Roman...vad gör du här?
Jag var i området. Jag måste träffa Jeremy innan jag tar itu med jobbet.
Varje gång jag kommer hit verkar ni vada i blod.
Det var inget svar på min fråga.
Det är viktigt att hålla på etikettsreglerna...och vänskap.
Och därför skulle kanske lite av er fina whisky passa?
-Vem var det den här gången? -Ditt besök intresserar mig mer.
Roman?
Allt är bra med oss.
Det tycks som att jag kom vid en olämplig tidpunkt.
Du verkar ha en förmåga att komma till Stonehaven när det är oreda.
Hur är läget för oss?
Eduardo sitter i buren.
-Och de övriga? Bucky? -Löst.
Eduardo Escobado? Är han här?
Är det en nyhet för dig, Roman?
Övre delen av delstaten New York verkar vara ett populärt resmål.
-Jeremy, kan jag få prata med dig? -Visst.
Ursäkta mig ett ögonblick.
Det är inget sammanträffande att Roman dyker upp efter Eduardo.
Jag missade inte det.
Roman vill också se honom död. Det här handlar om nåt annat.
-Sa Roman nåt till dig? -Han sa att det var ryska affärer.
Lita inte på honom. Han måste ut.
Inte förrän jag vet varför han är här.
Eller är det nåt särskilt skäl jag borde känna till?
Jag är trött på angreppen.
Jag är trött på att aldrig veta vad som väntar runt hörnet.
Jag har valt den här vägen. Vi ska fortsätta på den.
Vår flock ska bli stark, men jag skaffar mig inte fiender i onödan.
Vi återupprättar ordningen så här. Låt mig hantera Roman.
Självklart.
Personligt meddelande
Tittade han bara in? Skulle vi tro på det?
Roman är listig. Om han var i maskopi med Eduardo, skulle han ha stuckit.
-Okej. Vad gör vi nu? -Vi tar Roman för vad han är.
-Vi visar honom vår gästfrihet. -Håller honom väl till mods.
Det är nåt som saknas. Jag får känslan av att vi inte vet allt än.
Vi väntar och håller utkik.
Sasha vill träffa mig.
Han meddelade via min sajt.
-Ska du åka och träffa honom? -Hotet är undanröjt. Vi är säkra nu.
Romans närvaro väcker fler frågor.
-Ja, två ryssar på en dag. -Det måste finnas ett samband.
-Varför berättar du inte för Jeremy? -Han har nog som det är.
Jag vill förstå det här först - ge honom lösningen, inte problemet.
Du vill veta om han verkligen är din far innan du går till din alfa.
Du måste vara mycket försiktig.
Det ska jag vara. Du följer med mig.
Mycket imponerande.
Jag tog dig inte för krigartypen.
Du har aldrig gjort misstaget att lura mig, Roman.
Jag hämnas bara på förrädare.
Jag vet att du undrar vad jag har för ärende här, Jeremy.
Jag ska bespara dig frågan.
Jag har spårat en mycket farlig rysk racka i åratal.
Jag tror att han är i Nordamerika.
Du känner till alla i ditt område. Du har kanske stött på honom.
Sasha Antonov.
Jag har aldrig hört namnet.
Jag går in först.
-Gör du oss sällskap? -Nej, det här är din ensak.
Lyssna på honom. Om jag är med, kan jag inte lova att hålla mig lugn.
Du fick meddelandet.
Det var Katias idé att använda meddelandefunktionen på sajten.
-Jag trodde att de skulle vara här. -De ville det men förstod mig.
Jag ville inte göra dig trängd.
Kom och sätt dig.
-Är du hungrig? -Nej, det är bra.
Din vän?
Min fästman.
-Vill han göra oss sällskap? -Han skulle inta försvarsställning.
-Du har fått gå igenom så mycket. -Det har vi väl alla?
-Vad gjorde ni med kroppen? -Bränd och begraven.
Ingen hittar honom.
Tack för hjälpen.
Det är tyvärr inte första gången jag har fått en ulv att försvinna.
Vi höll oss säkra i Dawson så.
Hur många har du dödat?
Jag gör vad som krävs för att skydda min familj.
Vad ger jag mig in på?
Det är så mycket jag måste berätta för dig - om oss och om din mor.
Hur våra liv har sett ut, var vi har bott och varför.
Jag lyssnar.
Du trodde inte att det skulle sluta så här. Eller hur, Eduardo?
Ett förkrossande nederlag.
Ditt förräderi och din arrogans ledde till det.
Nederlag är en rad förluster.
Förlusten av frihet, av kontroll...
Jag har full kontroll nu. Jag fattar alla beslut.
Om hur snabbt det här knivbladet träffar din hals, Eduardo.
Om hur exakt snittet blir.
Snabbt eller smärtsamt spelar ingen roll för mig.
När jag dör, dör min släkt.
De du hade lämnat kvar skulle ha slaktats.
Dina söner tackar för att de inte kom till.
Namnet Antonov har ett högt pris.
Det drabbar mina barn också, så vi har gömt oss.
-Hur länge då? -I mitt fall sen innan du föddes.
Katia och Alexei har gjort det hela livet.
Jag vill inte ge dig de problemen. Det var inte därför jag kom.
Jag kom för att få se dig, se om det var sant.
Och om det var det, försöka ta igen 30 förlorade år.
Tidsfaktorn är problemet. Tidpunkten...
Du kom precis när vi angreps.
Hade jag räddat dig om jag kom för att döda dig?
Jag vill tro dig.
Namnet Escobado utplånas idag.
Och du, Danvers? Ditt namn kommer för alltid att låsas in-
-i det här mausoleet.
Du lever, men för vad då?
Du formade en familj, men inget av det är äkta.
De är inte av ditt blod.
Du kan fortsätta låtsas, men du är som mig - utan arvingar.
Jag dör nöjd i vetskapen att du kommer att dela mitt öde.
Ensam genom livet.
Bortglömd efter döden.
Du blir inte helt bortglömd, Eduardo.
Jag kommer att minnas din död med glädje under många lyckliga år.
Minnen är till för att dela med vänner.
Du försökte få mig att döda den ryska alfan.
Roman, skär huvudet av ormen.
Det finns fler ormar i din trädgård. Det var lätt att värva Bucky.
Din flock kommer att vända sig mot dig.
-Du blir min trofé. -Ja, Jeremy.
Låt honom få den.
Köp hans vänskap med mitt huvud.
En rysk gris äter vad som helst när han är hungrig.
Även sina vänner.
Jag väntar på dig i helvetet.
Den här var din. Jag har burit den med mig i 30 år.
Din mor använde en speciell parfym.
Krasnaya Moskva. Röda Moskva.
En sovjetisk parfym, men på henne var det doften av hemma.
Ibland tycker jag mig känna den i din barnsko.
Min mor...
Och Alexei och Katias mor?
En kvinna jag träffade tio år efter din mors död.
Katia och Alexei såg sin mor slitas i stycken av en varg med ett rött öga.
-En av Romans mördare. -Roman Navikev?
Varför skulle han döda deras mor?
Hon var oskyldig. Roman var ute efter mig.
Han har velat döda mig i 30 år.
Roman Navikev är på Stonehaven i denna stund.
Han får inte veta att vi är här.
Han dödar oss alla då.
Text: Hans Sjölund www.sdimedia.com